Историята за Ной, който построява кораб с който да спаси семейството си
и хиляди животни от потопа, който щял да унищожи всичко живо на света
е епопея която мнозина си спомнят от детството си.
Прекрасна история, която можете да откриете в Библията, Корана и Петокнижието.
Но дали историята е истинска?
Сега съществува технология с която тази история може да бъде погледната
през погледа на науката.
Ще проверим находките открити от археолозите в Ирак.
Ще потърсим доказателство, че потоп е покрил цялата планета.
Ще създадем и исторически вярна картина на истинският Ной:
Кой е бил той, къде е живял и как е изглеждал.
Историята на Ной, разказвана в Битие в Библията и в Петокнижието,
се развива някъде в Средния Изток преди около 5000 години.
Семейството на Ной включвало съпругата му,
тримата му сина - Сим, Хам и Яфет и техните съпруги.
Ной бил добър човек...
последният останал добродетелен човек в света,
изпълнен с поквара и насилие.
Описан е като лозар.
Твърди се че е пряко свързан със създаването
на сортовете лозя в Средния Изток през 3000 пр. хр.
Тези описания дават доста информация за характера на Ной.
В Библията се твърди, че след Потопа Ной е засадил първата лоза.
Но това ни показва, че той е имал и слабост.
Историята разказва, че
след като произвел първото вино, Ной започнал да пие прекалено много.
Една нощ, този свят човек, колабирал. Гол и пиян.
Ужасени, синовете му Хам и Сим, покрили баща си.
На сутринта Ной бил засрамен
и вероятно страдайки за пръв път от махмурлук...
той се скарал на синовете си, които го видели гол.
От това описание звучи като комплексиран човек,
но вероятно това важи за всички велики хора.
Но Ной вероятно е бил и човек на който може да се разчита,
защото Бог му е дал много важна мисия.
Според легендата, Бог е предупредил Ной по време на съня му,
че ще накаже човечеството за греховете му
с потоп, който ще покрие цялата земя.
За да спаси Ной и семейството му, Бог му наредил да построи дървена лодка
и да я намаже със смола отвътре и отвън.
Също така му казал да направи три палуби, покрив и врата.
Но най-изненадващото Божие наставление било за размера на Ковчега.
Библията го описва в лакти.
Лакът е дължината на човешка ръка от лакътя до китката - около 45 см.
Според Библията, построения от Ной кораб е бил дълъг 300,
широк 50 и висок 30 лакътя.
Бил е голям почти колкото съвременните супер танкери
и пътническите кораби като Титаник.
Със своите почти 130 метра дължина, Ковчегът е бил величествена гледка...
със сигурност най-големият кораб на древния свят.
Голямо постижение за обикновен човек.
Библията приема, че е възможно да се построи такъв чудовищен плавателен съд
само от дърво.
Това е сериозно предположение.
Познатия образ от книгите и анимационните филми в детството ни
представлява огромен дървен Ковчег,
в който са събрани по две от всеки вид животни.
Но това е образът от 19-и век.
Той е напълно различен от това което е могло да се построи в библейските времена.
Според Том Восмър, експерт по древните плавателни съдове,
дори инженерите на 19-и век
не биха могли да направят 130 метровият Ковчег само от дърво
Налага се използването на стоманени рамки в много по-малки дървени съдове
само, за да се задържат на водата.
Проблемът при 130 метров кораб направен от дърво е,
че дървото, като материал,
не може да поддържа формата на съда
и корабът ще започне да се изкривява насред морето.
Това ще причини пробойни, заради които ще потъне.
Сигурно е, че в огромният Ковчег ще се появят хиляди пробойни
и ще потъне като камък.
Но това не означава, че Ной не го е построил,
а само, че е бил доста по-малък.
След това има и друг проблем.
Как би могъл да събере по две от всички видове животни.
Според последните проучвания, на Земята има 30 милиона вида.
Дори с размера на Ковчега, Ной би се затруднил да събере всички вътре.
И как е качил животните на борда?
Лично ли е отишъл да ги събере? Или те сами са дошли при него.
Това е нещо, което Ной трябва добре да обмисли
особено след като има такъв краен срок.
Имал е само седем дни, за да открие всички животни и да ги качи на борда.
30 милиона вида за седмица.
Това предполага, че е качвал по 50 двойки в секунда.
Но ако човек приеме по-реалистична скорост за качване
биха му били необходими около 30 години.
Изглежда трябва да изберем:
да приемем историята за мит или да приемем божията намеса.
Но може би има и друго обяснение.
Заръката да "качи всички животни", може да се отнася само до онези
познати в света на Ной.
Всъщност, в Битие се описва кои животни е натоварил Ной.
В същата книга се споменава и за втори инструкции,
които са малко известни, но поставят нещата в по-реалистична светлина.
Наредено му е да вземе "седем двойки чисти животни".
За "чисти" се смятат животните подходящи да бъдат принесени в жертва на Бог.
В Левит и Второзаконие се споменават 10 такива вида,
включително няколко вида овци, антилопи едър рогат добитък, кози и елени.
Седем двойки от десет вида. Това прави 140 животни.
След това му е казано да вземе и от всички нечисти животни и птици.
И пак в Левит и Второзаконие се споменават 30 вида.
Те включват прасе, заек, влечуго, охлюв и други.
Това са още 60 животни.
Накрая на Ной са дадени последни заръки: да натовари и седем двойки чисти птици.
Лебеди, патици и петли.
Прибавяйки и тях, Ной е трябвало да натовари 260 животни..
Това си е като детска игра в сравнение с 30 милиона...
особено ако не броиш слоновете,
кенгурата и камилите!
По-малък Ковчег, по-малко животни...
и историята за Ной изглежда далеч по-правдоподобна.
Но следващата част от историята изглежда най-невероятна.
Ной, Ковчегът и животните...
Всичко това е безсмислено без най-големият катаклизъм
в човешката история - Потопът.
Според Библията е валяло докато целия свят е бил покрит от водата.
Такава катастрофа би трябвало да остави следи във формата
на морски утаечен слой, разпространен из цялата планета и морското дъно.
Но дали геологията е открила следи от такова опустошително бедствие?
Научното търсене на следи от библейският потоп
от който Ной, семейството му и животните в Ковчега
са се спасили, започва преди повече от 150 години.
След изследвания по всички континенти, понякога и при много лоши
атмосферни условия, геологът Иън Плимър, е открил малко следи.
Такъв голям потоп би оставил следи.
При това много, пръснати из целия свят.
А такива няма.
Всъщност има единствено доказателства за противното.
Липсата на доказателства е само един от проблемите в тази история.
Цялата идея за глобалният потоп
е в разрез с това, което знаем за планетата Земя.
За да се наводни планетата до върховете на Хималаите би трябвало количество вода
три пъти повече от количеството на океаните.
Трудно е да си представим откъде може да се появи толкова вода.
Библията ни дава някои следи.
Според нея е валяло 40 дни и 40 нощи,...
но дори и да е така, това не е достатъчно.
Знаем колко вода има в океаните,
знаем и колко вода има в полярните ледници.
Знаем колко вода има в атмосферата
и колко се съдържа в скалите.
Ако съберем всичко това, което се е случвало много пъти в геоложкото минало,
пак няма да съберем достатъчно, за да наводним континентите.
Ако порой не би могъл да донесе достатъчно пари, какво би могло?
Библията предлага още една възможност...
'дълбоките извори'.
В Битие се казва:
"Всички дълбоки извори избликнаха."
Възможно ли е потопът да е дошъл
от центъра на Земята?
Невъзможно е толкова война
да се появи от изворите, фонтаните или гейзерите.
Ако всичката тази вода е била в земята
защо преди това не се е появявала под формата на гейзери?
Земната кора, щеше да е като подвижни пясъци. Нямаше да може да се ходи.
Дори Потопът да е бил причинен от чудо, Ной, семейството му и животните
щяха да се изправят пред друг проблем.
Количеството вода потопило повърхността на планетата
би променило земната атмосфера.
Такова количество влага би било погълнато от атмосферата,
че човек би се задушил докато диша.
Атмосферното налягане би смазало дробовете ви.
Гейзерите представляват друг фатален проблем.
Те отделят отровни газове идващи от земното ядро
които вероятно биха убили всички, независимо дали са в Ковчега или не.
Гейзерите изхвърлят голямо количество богати на сяра газове.
Още преди да започне потопът, нямаше да може да се диша.
Ако нищо на Земята не може да причини такъв потоп,...
какво ще кажете за нещо от космоса. Например комета.
Кометите съдържат голямо количество замръзнала вода.
Но, за да наводни цялата планета, кометата трябва да е 1000 мили широка,
с други думи - с размерите на Бразилия.
Ако комета с такъв размер удари Земята
няма да оживеят много хора, които да се тревожат за потопа.
Ефектът на триенето, причинено от навлизането на кометата
в земната атмосфера в ударът в земята
би бил еквивалент на 12 трилиона мегатона ТНТ...
най-голямата експлозия на всички времена.
Кометите носят вода във формата на ледници.
Когато влязат в атмосферата, те експлодират,
и правят много силни ударни вълни.
Огромни площи гори биха били заличени.
Кометата би унищожила живите организми.
Унищожителният сблъсък би покачил температурата на атмосферата
до 12000 градуса по Фаренхайт...
Температура по-висока от тази на повърхността на слънцето.
Нямало е да има жива твар, която да се качи на Ковчега.
Ной, семейството му и всички животни са щели да се превърнат на въглен,
преди още да е започнал Потопа.
Това ли е краят на историята? Не съвсем.
Според Библията, Ноевият Ковчег се е озовал на върха на планината Арарат,
намираща се в днешна източна Турция.
Земята най-сетне се разкрила и животните излезли
за пръв път след месеците прекарани в Ковчега.
Дали има някакви останки от Ковчега?
Проблемът е, че уликите...
дървото, изгнива и се разпада след няколко века.
В Арарат са проведени безброй експедиции,
целящи откриването на Ковчега.
По склоновете на Арарат не се виждат никакви останки.
Но това не пречи на развиващата се туристическа индустрия...
поклонници, търсачи на Ковчега и местни, убедени,
че ще открият останките на Ковчега някъде в планината.
През 50-е години, една френска експедиция
открива парче дърво, изглеждащо древно,
на 4000 метра нагоре по глетчера.
Като геолог, Иън Палмър иска да разбере повече.
Той знае, че, за да бъде част от Ковчега, дървото
трябва да е поне от 3000-а година преди Христа.
Когато е открито, дървото е било прието за следа.
Това ни трябва за да кажем: "Открихме Ковчега."
Занесли го, за да го датират. Датираето става
чрез преброяване на пръстените или с въглерод.
Оказало се, че не е достатъчно старо.
Било от 8-и век, 4000 години след времето на Ной.
Но все пак - какво е търсело на склоновете на Арарат?
Било е пренесено там, за да се построи нещо... Например църква.
Там търсенето на Ковчега е много развито,
но това със сигурност не е оставено от Ной.
Но точно когато Арарат започва да се приема за лъжлива следа
древната планина предлага изненада.
През 1949-а година, военни самолети на САЩ
правят снимки на билото на Арарат.
Започват да се разнасят слухове,
че в ледовете са забелязали останки от кораб.
В продължение на десетилетия от ЦРУ крият снимките.
Но благодарение на Закона за свободата на информацията
през 1995-а година ЦРУ показва снимките.
Първоначално на снимките не се вижда нищо, което да предполага кораб.
Но като погледнете по-внимателно, ще видите огромна тъмна сянка
намираща се в леденият връх.
Дължината й е около 130 метра...
точно колкото Ковчегът.
Находката събужда надеждите на търсачите на Ковчега.
Но геолозите не са убедени.
Снимката е с много лошо качество.
Много е трудно да се определи дали това е Ковчегът или нещо друго.
От въздуха навсякъде се виждат тъмни сенки,
и в леда и в земята.
На някои формите съвпадат, на други не.
Не можем да бъдем убедени от една снимка с лошо качество.
Надеждата отново се пробужда през 2000-а година,
от сателитните снимки на странният обект.
Тази показва снежна тераса
за която търсачите на Ковчега смятат, че е с формата на кораб.
Но за Иън Плимър това е поредната създадена от природата форма.
Това е хубава снимка, с много по-добро качество от тази на ЦРУ.
Но на нея не виждаме нищо вълнуващо.
Виждаме само отдръпване на земната маса под натискът на леда.
Всъщност, всички геологични доказателства сочат,
че Ковчега не би могъл да остане дълго замръзнал в глетчера.
Ледът непрестанно избутва замръзналите предмети надолу по склоновете
и би свалил Ковчега чак в подножието.
Всички глетчери правят така.
Свалят надолу по склоновете всичко, което уловят.
Било то скала или нещо друго.
Твърди се, че парчетата дърво и снимките са доказателство за Ковчега.
Ученият Лойд Бейли е направил пълен анализ на всички факти
и ги смята за лъжливи.
Търсачите на Ковчега представят множество доказателства,
в подкрепа на твърдението, че Ковчега се е озовал там.
Според снимките съществува, но не може да се открие.
Статиите във вестниците за съществуването му също са неверни.
Те отчаяно искат да подкрепят Библията
във времето на съмненията и рационалното мислене.
Това желание е толкова силно, че са готови да отхвърлят
доказателства за това, че там няма кораб
и, че никога не е имало.
Общоизвестната история на Ной може да не мине историческият тест,
но може би това не е било предназначението й.
Изучаващите Библията използващи за следи езикът използван в Библията,
са съгласни, че историята на Ной е написана през 6-и век преди Христа.
Написали са я еврейски свещеници, заточени във Вавилон,
намиращ се в днешен Ирак.
Може би един ден са седнали и са измислили
поучителна приказка за това, какво се случва,
когато хората не се подчиняват на Бог.
Но се вярва, че в всяка история има частица истина.
Може би историята на Ной е била преувеличено
и украсено събитие, което наистина се е случило.
Преди 150 години,
в Ирак, археолози правят необикновено откритие.
Доказателство, което ще пренапише прочутата история за Ной
и Ковчега пълен с животни.
През 1851-а година, британският археолог сър Хенри Лилард проучва
руините на вавилонската библиотека в Нинева.
Открива стотици глинени плочки...
с различни размери и форми.
Те, може би, съдържат важни следи относно историята на Ной.
Проблемът бил, че сър Хенри, не могъл да разчете древният вавилонски текст.
Опаковал плочите и ги изпратил в Британският музей в Лондон,
за да бъдат разчетени от експертите.
Хората в музея си нямали и представа
каква сензационна информация е скрита в плочите.
Затова ги оставили в сейфовете си в продължение на години, до 1872-а,
когато музейният асистент Джордж Смит разбрал за тях.
Днес д-р Ървин Финкъл управлява отделът
в който е работел Джордж Смит.
Смит е имал качества граничещи с гениалност,
което означава, че е могъл да погледне някоя плочка
и да разбере за какво става въпрос по-добре от когото и да било
преди него и вероятно от всички които са го последвали.
Той не е учил за френолог.
Знаел е малко иврит и малко арабски. Някои неща е търсел в речниците,
но е имал невероятната дарба да погледне парче глина,
което на всички останали е приличало на кучешко изпражнение
и е разбирал значението на думите.
Той е човекът в отдела ни, който пръв е прочел за потопа.
Това, което Смит открива на плочките е древна история за голям потоп...
Епосът за Гилгамеш.
Това е пробив, който самият Смит едва е разбирал.
Въздействието върху него е било, че е трудно е могъл да се контролира.
Оставил е плочката в подобна табла,
започнал е да обикаля, държейки се за главата и издавайки странни звуци.
Според разказите дори е започнал да сваля дрехите си от вълнение,
че е първият човек, след толкова много време,
разчел странните надписи и разбрал,
че това е текст, който всички познават от Библията.
Това му е дошло в повече. За малко да полудее.
Това което го разстроило толкова силно били приликите
между историите за Гилгамеш и Ной.
"Великите богове решили да наводнят Земята."
"Направи кораб..."
"На него качи семето на всички живи същества..."
Ървин Финкъл има теория,
защо Смит се е държал така странно през онзи съдбовен ден.
Силното вълнение може да е предизвикало мозъчен пристъп.
Четох материал за епилепсията, в който беше описан
определен вид епилепсия
при който човек издава странни звуци и опитва да се разсъблече.
Хрумна ми, че ако е страдал от вид епилепсия
нищо чудно преживения шок да е причинил пристъп.
От тогава в Ирак са открити още истории за Потопа,...
потвърждаващи, че историята се е появила първоначално в Месопотамия,
там където са родени великите шумерска, асирийска и вавилонска цивилизации,
Древните истории за Потопа имат различни имена
и са писани в различни времена,
но всички водят към една, написана преди около 5000 години.
Оригиналната история за унищожителния потоп.
Много е вероятно библейската история да има месопотамски прототип,
защото си приличат много. И в двете боговете решават
да унищожат човечеството и го правят с потоп.
Едно семейство оцелява, качвайки се на кораб и взимайки със себе си животни.
Слизат от кораба и отново заселват Земята.
Един от най-старите разкази за Потопа е епосът Атра-Хазис,...
написан преди по-известния Епос за Гилгамеш,...
е открит едва наскоро.
Алън Милърд го открива докато преглежда
глинените плочи събрани в Британския музей.
Хрумва му, че в Библията може би не става въпрос за глобален потоп.
На староиврит има една дума за суша страна и Земя. Може да се предположи,
че става въпрос за цялата Земя, но не е задължително.
Мисля, че е описано местно бедствие.
Откриването на тези по-стари версии на
историята на Ной създава нови възможности.
Ами ако са вдъхновени от истинско събитие?
Не глобален потоп, а бедствие случило се в района на Месопотамия?
През 1930-а година, археолозите се връщат в Ирак, за да разберат.
През 1931-а, екип археолози воден от Леонард Уули и съпругата му Катрин,
изследват руините на древният месопотамски град Ур.
Семейство Уули са колоритен екип,
приятели на Лорънс Арабски и писателката Агата Кристи.
Подробните описания на откритията им
разкриват, че са ровили около 6000 години назад в миналото.
Време съвпадащо с историята за Ной.
Един ден работник се натъкнал на необичаен слой почва,
такъв, какъвто има само във водни райони.
Анализът на почвата показва, че е била изложена на речна вода.
В наши дни Месопотамия страда от сезонни наводнения.
Но това е голям слой, нещо повече от обичайното.
По-късни археологически разкопки на древните градски улици
показват, че преди 5000 години поне три месопотамски града
са били наводнени.
Леонард Уули и съпругата му са уцелили джакпота.
В древна Месопотамия все пак е имало голямо наводнение.
Зад вавилонските и библейските епоси стои истинска история.
Докато са я писали,
шумерските преписвачи трябва да са я украсили с митове
и свръхестествени събития.
Има и доста подробности, които са безценни, за да се пресъздаде
исторически достоверно историята.
Това означава да се започне отначало...
Да се оставят настрана образа създаден на огромният Ковчег,...
...световния потоп,...
...огромният брой животни,...
...и слизането на върха на Арарат.
Но преди всичко да се отхвърли познатия библейски образ на Ной
и да се представи съвсем различен образ на това как е изглеждал
и как е живял.
Археологическите открития показват,
че историята на Ной може да се е случила в Шумерия,
древна цивилизация намирала се на мястото, където днес е Ирак.
Според вавилонските източници историята е започнала в град Шурупак.
Там е била люлката на цивилизацията.
Шумерите са измислили писмеността, колелото и смятането.
От това, което се знае за шумерската култура идва и образът на човекът
зад историите за Потопа.
Най-очевидната разлика е външният вид на Ной.
Забравете човекът облечен в роба и си представете шумерец,
с грим, оплешивяващ и дори с килт.
След това начинът по който си е изкарвал прехраната.
В Епос за Гилгамеш се казва, че шумерският Ной е имал злато и сребро.
Преди 5000 години, такива неща са притежавали богатите търговци.
Това предполага, че шумерският Ной не е бил фермер или лозар,
а бизнесмен.
В место Ковчега, с който да преживее Потопа,
той вероятно си е направил кораб, за да изкарва пари,
пренасяйки зърно, пиво и животни.
Всички големи търговски центрове, като град Ур,
се намират на Ефрат.
По-евтино е да прекарваш товари по реката, отколкото с кервани по сушата.
Въпросът е колко е бил голям корабът на Ной.
По Ефрат шумерите са използвали различни съдове -
от малки тръстикови канута, до дървени, дълги 6 метра лодки.
Но според вавилонските източници, корабът от Потопа е доста по-голям.
Не е невъзможно търговец да иска
да построи най-големият търговски плавателен съд.
Но са били ограничени от наличните технологии.
Все още не са открити останки или планове на големи шумерски кораби.
Затова археолозите задават въпроса: "Колко голям кораб
са могли да построят шумерите с познанията които са имали?"
Едно просто решение е да се свържат заедно по-малки лодки.
Морският археолог Том Восмър вярва, че в Епос за Гилгамеш има следи за това.
Казва се, че лодката е била разделена на части.
Вероятно най-добрият начин да се направи е като се съберат лодки
с такъв размер и се използват заедно
като цял кораб.
Свързани са с въже и трупи, а върху тях може да се направи покрив.
Това вероятно е система, която лесно може да се използва по реката.
След като историческият Ковчег е бил търговски съд,
лесно е да се предположи с какво шумерският Ной е товарел лодката си.
Оставете настрани двойките животни и приемете, че е товарел животни,
зърно и пиво за продажба.
Дори за богат търговец, създаването на такава конструкция
би било трудно начинание.
Според вавилонските източници Ной не е разчитал само на богатството.
Описват го като кралят на Шурупак, но все пак не стои над закона.
Да не достави товар би означавал обществен и финансов крах,
независимо дали е крал или не.
В Шумерия всеки, който не си плащал дълговете, включително и кралете,
свършвал като роб.
Но как се е стигнало до Потопа?
Най-вероятният отговор е, че Ной е бил уцелил
странна комбинация от природни събития.
На места по Ефрат може да се плава когато водите придойдат.
Това означава, че Ной е планувал внимателно отпътуването си.
Означава, че е чакал разтопяването на снеговете.
През юли разтопяването на снеговете вдига нивото на Ефрат.
Само тогава големи съдове могат да пътуват по реката.
Но е имало риск.
Ако Шурупак е бил ударен от силна буря
в моментът в който реката е достигнала най-високото си ниво?
Тогава, иначе спокойните води на Ефрат, биха се превърнали в истински потоп.
Но в суха година, средните валежи през юли са равни на нула.
Катастрофален приток на реката в Месопотамия би се случил
веднъж на хиляда години.
Ако се е случил е щяло да си заслужава да бъде описан.
Вавилонските плочи разказват, че в деня на потопа Ной и семейството му
са се хранили на лодката си.
Внезапно времето е започнало да се влошава.
Започнала буря, а притока на реката бил близо.
Една буря би заплашила самото съществуване на Ной.
Ако притокът е бил достатъчно голям, за да отнесе Ноевият Ковчег,
и да застраши животът му,
значи в планините в които извира реката е започнал валеж
с тропически интензитет.
Месопотамия не е в тропиците, но има доказателства, че урагани
и тропически бури могат да стигнат дотам.
Преди 6000 години е било доста по-топло и влажно
и не би било изненадващо да се развие тропическа буря.
Валежите могат да минат нормата десет пъти.
Някои от тези метереологични събития са катастрофални.
Такива събития влизат в историята. Обикновените дни не се описват.
Ако ураган се е развихрил по време на разтопяването на снеговете,
то тогава Ефрат лесно би могла да наводни равнините на Месопотамия.
Според Библията бурята е продължила невероятните 40 дни.
Но според вавилонските плочи дните са били 7.
Но дори и един ден, би бил ужасен и опасен за живота.
С многото товар, останал на брега или отнесен,
корабът на Ной е бил оставен на милостта на бушуващия Ефрат.
Във вавилонските плочи пише, че на следващият ден
Ной и семейството му, не виждали земя.
Потопът се простирал до хоризонта.
След бурята, Ной и семейството му са чакали водата да спадне,
за да слязат на брега на Ефрат.
Но всъщност, проблемите им едва започвали.
Във всички версии на историята се споменава,
че не са видели земя в продължение на поне седем дни.
Библията заключва, че Потопът е залял целия свят.
Но има и друго обяснение.
Семейството на Ной вярвало, че се носят по Ефрат.
Биха били облекчени, защото да се носят по реката
означавало, че няма да умрат от жажда.
Но вавилонската версия предполага, че водата е била солена.
Ноевият Ковчег вече не се е намирал на Ефрат.
Ако приемем, че Ной е тръгнал от наводнената долина на Шурупак,
теченията са щели да отнесат кораба му в Персийския Залив!
Това съвпада и с Епос за Гилгамеш, където пише: "Той оглеждаше морето."
Не се казва колко дълго са останали в Персийския Залив.
Според Библията е повече от година,
а според плочите - не повече от седмица.
И в двата случая, Ной и семейството му
са имали голям проблем - солената вода.
Какво ли са пили?
Без прясна вода от дъжд или река,
единствената им алтернатива е била пивото
което са носели за продажба.
Пивото е добра алтернатива.
Знаем, че преди 3500 години са правили пиво.
А пивото е 98% вода и е хранително.
Но най-вече е стерилно и не може да се замърси като водата.
Един от отличителните белези на историята за Ной
е твърдението, че Ковчега се е озовал в планината Арарат.
Но ако потопа не е бил глобален е много по-вероятно
да се е озовал на съвсем различно място.
Арарат се намира на север от Шурупак.
Понесена надолу по реката лодката би се озовала на 500 мили от мястото,
на бреговете на Персийския Залив.
В Библията щом Ковчега се озовава на сушата, историята почти приключва.
Но според вавилонските плочи, това съвсем не е така.
Има няколко загадъчни препратки.
Една разказва, че е бил свален от власт.
Друга, че е бил прогонен.
Всички препратки предполагат, че по някаква причина,
Ной не е могъл да се върне в Шурупак.
Дори и след потопа, той е бил в смъртна опасност.
Най-вероятното обяснение е, че много от кредиторите му
са оцелели след потопа, открили са го
и са си поискали парите.
Според Шумерският закон, Ной е можел да стане роб,
за да върне дълговете си.
Трябвало е да напусне страната, за да избегне гонението.
Не е известно къде точно е отишъл бежанецът.
Една от вавилонските плочи предполага, че е отишъл в страна наречена Дилмун.
Това е шумерското име на днешен Бахрейн.
Може би е отишъл там, за да намери покой.
Там, след потопа, вавилонският Ной е бил изпратен от боговете.
Очевидно, това е било приятно място,
на което е можел да живее без да се труди много
и да прекарва времето си както му харесва.
Ако всичко е приключило в Дилмун, значи днешен Бахрейн
може да крие забележителна тайна.
На острова има стотици хиляди погребални могили.
Съвсем малко от тях са изследвани.
Но много са още от времето на Шумерия.
Те са подходящо място да бъде погребан крал.
След време, споменът за краля преживял потопа,
може да се е превърнал във велика шумерска легенда.
Може да е била украсена с митологични елементи.
Вероятно може да е била написана,
а след това и преписвана от поколенията преписвачи
дали началото на нови версии.
2000 години по-късно, една от тези версии,
намираща се в вавилонската библиотека може да е привлякла вниманието
на еврейските свещеници, написали Библията.
Когато са прочели историята,
как биха могли да не забележат поуките, които предлага.
Ако човечеството не спазва божиите закони
ще трябва да плати ужасна цена.
Зад това морално послание
стои една от най-великите истории на света.
А зад тази история, можем да зърнем истински човек,
истинска лодка и истинско приключение.
Превод StraightEse